Лев Мей
Секстина

Превод от руски: Стоян Бакърджиев, —

chitanka.info

Все тъй, все тъй звучи в душата ми унила

познат отдавна глас и призрак скъп за мен

въстава в тоя миг с неудържима сила

из миналите дни като прекрасен ден;

напразно в спомена възкръсваш, сянко мила —

от страст и от живот съм стар и уморен!

Сроди се с леността духът ми уморен,

тъй както вятърът и есента унила,

като усмивката с една усмивка мила

и като сянката с вековен лес пред мен;

премного ме гнети и всеки божи ден

ме овладява тя със все по-нова сила.

Нерядко трепва в мен предишната ми сила,

като в гробовен сън не тъна уморен,

през вечната ми нощ поглежда светъл ден;

аз оживявам в миг и с песничка унила

прогонвам сянката, скучаеща пред мен,

но с тази преходност минутата е мила…

Къде се скрихте, дни на тази младост мила

и на живот, кипящ с неудържима сила,

когато мъката в ония дни за мен

бе още призрачна, когато уморен

не чувствах леността в душата си унила

и чаках хубав ден след хубавия ден?

Уви! Дойде и той — един фатален ден,

ден на сбогуване с любов и младост мила…

През бурния живот се нося аз с унила

душа… Една вълна ме тласка с чудна сила

бог знае накъде, но тъй съм уморен

и сенки, и мъгла съзирам покрай мен.

Защо, прогонвайки мъглата покрай мен,

през вечната ми нощ поглежда светъл ден?

Защо, щом от живот и страст съм уморен,

пред мен застава пак онази сянка мила

и нежният й глас с неотразима сила

все тъй, все тъй звучи в душата ми унила?

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.